Jag kommer att svettas som en gammal åsna.
Du brukar frysa i London.
Ställ dig på den här sidan.
-Kan jag hjälpa dig? -Tack.
Över gatan och till höger.
-Vilket är det? -Det där, tror jag.
Kom nu, de bjöd hit oss.
-Det är vi. -Hej! Förlåt.
-Ni är tidiga. -Inte för tidiga, va?
Nej, kom in. Härligt att se er. Bobby har sett fram emot det.
Stäng av!
Akta ryggen! Tänk efter och upp för er.
-Jag andas in dammet. -Alla håller andan i tio minuter.
Det är som Buckingham Palace.
-Tack. -Hej, småttingarna.
-Har de presenter? -Vilka är de?
För guds skull, Rosie...!
-Vilket fint hus. -Hälsa på mormor och morfar.
-Hej, vännen. -Harry...!
Som du har vuxit. Jag hade inte känt igen dig.
Ska jag ta den?
-Gillar du pussel? -Ja.
-Vad lyssnar du på? -Va?
Du har ett trasigt ansikte.
-Det var inte snällt. -Hur länge stannar ni?
-Vi vet inte, vi har inte bestämt oss. -Toppen...!
Det är ett slott i Wales. Caernarfon.
Så graciös du är, hjärtat. Och elegant. Som en tavla.
Du är alltid så snäll. Jag är jättesen.
-Var är han? Kvar i sängen? -Harry, för guds skull, sluta!
Han sitter i möte, han kommer.
-Han tar väl inte ut sig? -Det gör vi alla.
-Har du jobb? -Sa han inte det?
Jag har precis öppnat affär.
-Vad säljer du? -Kaschmir.
Allt man kan göra av kaschmir. Titta...
Känn på de här tröjorna. Helt underbara.
-Det är jättelent. -Titta in i affären.
-Hej, älskling! -Bobby...
Ni kom fram. Tidiga är ni också.
Jag tittade in för att säga hej.
Ska vi inte umgås?
Jag kan inte, jag har möten hela dan.
-Alla vill ha honom. -Så är det, mamma.
Så allt går bra?
-Vi har för mycket att göra. -Jag måste gå.
Vi ses i kväll.
Vi ska till Paula. Hon lagar mat, så akta er.
Ta vad ni vill. Det finns basilikarisotto i kylen.
-Får jag skjuts? -Om du är tyst.
-Du gnäller för att jag inte pratar. -Du pratar när jag gör nåt annat.
-Var det nåt? -Hej då, vännen! Var snälla nu.
Sluta! Michaelangelo blev klar med Sixtinska kaptellet snabbare.
Jo, men det här håller längre.
Basilikarisotto? Vad fan är det?
-Hej. -Hej.
Angenämt, herrn. Jag heter Darren.
Toots. Toots - det är jag.
-Trivs du med det här jobbet? -Jag försöker trivas med det.
-Det är riktigt hantverk. -Och gediget.
De sitter här när de är gamla.
De kommer inte att njuta av det. De vet inte vart de ska bli av.
-Det här är Bobbys mamma. -Och Paulas. Vi har en dotter.
Jag är nog en av Bobbys äldsta vänner i London.
Vi var kursare på college. Fast jag...
Jag slutade andra veckan.
-Gillar du cricket? -Ja, det gör jag.
-Spela eller se på? -Jag spelade lite.
-Var du slagman eller kastare? -Kastare.
-Jag var vänsterhandsslagman. -Var spelade du?
Överallt. Tills knät la av.
Det var ett ledband som gick.
-Vad skrattar du åt? -Ingenting.
Framför skydden. Det är där bollarna kommer.
-Vad är det? -Spel.
Spelautomater - såna saker. Man måste stoppa i pengar i dem.
Bobby? Bobby!
-Bobby! Inte så fort! -Kom igen, pappa!
-Så långt är det inte. -Jag kommer.
-Mår du bra? -Vi skulle ha tagit bussen.
-Mår du verkligen bra? -Ja. Jag vill träffa Paula.
-Lyft upp mig, pappa! -Jag bär dig inte. Kan du inte gå?
-Mår du bra? -Ja!
Jack!
-De kommer! -Jack!
-Min lilla ballerina! -Hej, pappa.
-Fortfarande inte gift? -Sluta! En gång räcker.
Det tog tio minuter att gå, sa Bobby.
Pojken behöver en man som jag i huset.
Bobby ska presentera mig för rika vänner.
Darren är väl duktig med händerna? En riktigt händig karl.
Nåt att dricka?
-Ta hand om din syster. -På tiden att hon klarar sig själv.
-Börja inte bråka med en gång. -Jag har nåt att visa dig, Bobby.
Kom och titta.
Han lämnade det så här.
-Vem? -Darren.
-Vad taskigt. -Bobby har lagt beslag på honom.
Jag betalar honom. Jag har annat än Darren att tänka på.
-Ledsen. -Gud...!
Vad ska man med mobiltelefon till?
En man stod och gapade i sin i 1 1/2 timme häromkvällen.
Han behövde inte telefonen. Han hördes i Glasgow.
Tack, vännen.
Är det sant? Ja, jag lovade dem...
-Allt bra, pappa? -Ja, se vad jag har.
-Nåt att dricka? -Gärna.
-Te eller vin? -Jag tar ett glas vin.
Försiktigt nu, allihopa. Det är varmt.
Kolla!
Du har bränt dig.
Nu äter vi.
-Vem vill ha vin? -Du tog inte med vin.
-Här kommer det, pappa. -Jag är så lycklig.
Glad över att se alla tillsammans. Som förr i världen.
Minns ni när vi körde till Skottland?
Ni var små och vi kände oss unga.
-Vi spydde ut genom rutan. -Du var alltid åksjuk.
-Det var fruktansvärt. -Mamma hade sommarklänning.
Och blev laxrosa i ansiktet.
-Jag blev knallröd. -Och regnet det öste ner.
Minns ni pingisen?
Du läste för oss.
När jag hittade på egna sagor slog Bobby mig.
-Nej då. -Det gjorde du visst.
-Det kan jag inte tänka mig. -Han slog mig alltid.
-Det gjorde du. -Nej då.
Vet ni vad jag är mest stolt för?
Min familj.
Och vi...
Ja, ja.
Skål för oss alla!
-Långa liv. -Långa liv!
Skål, pappa.
-Lyckliga liv. -Skål, allihopa!
Hur mycket kan du äta, Jack?
Bara lite grann.
Paulas mat gör mig alltid sjuk.
Du skulle ha sagt vad jag gillar.
-Vad ska vi göra i morgon? -Kan vi inte åka hem?
-Vad är det? -Jag måste på dass igen.
Då får du gå själv. Det är det enda som jag inte kan göra för dig.
-Jag har ont. -Menar du nu?
Har du ont nu? Är det i bröstet?
I armarna? Var är det?
-May! -Det är ingen fara.
Mamma!
Helen, du måste vakna.
Helen! - Tyst!
Mamma!
Mamma?
Mamma.
Jag kan inte lämna honom ensam.
Titta.
Titta, de väntar på honom.
Gå in nu.
Mamma, var vill du ha hans saker?
Lägg tillbaka dem bara.
-Var? -Lägg dem var som helst.
Mamma?
Mamma, jag måste...
Grejen är att jag måste...
Titta på dem
Ledsen. - Hej, Geoff.
Förlåt att jag stör.
Jag är inte i stan, men är tillbaka i morgon bitti.
Jag vill ta ett möte om det här-
-men kan inte prata just nu. Okej?
Vad bussigt. Då ses vi i morgon. Var rädd om dig. Hej då.
Kan du inte sätta dig?
Jag sätter på teven och gör te åt dig.
Om jag sätter mig kommer jag aldrig upp igen.
Jag blir som alla de andra gamla tanterna här.
Och sen hamnar jag på hem.
Det är nog en vanlig reaktion.
Jag tar hellre livet av mig.
Du kan inte bara gå runt.
Sätt dig.
-Fåtföljen ser jättebekväm ut... -Sätt dig då. Jag stannar inte här.
Snälla.
Var inte besvärlig, mamma.
Varför inte?
Varför ska jag inte vara besvärlig? Varför ska jag inte det?
Herregud! Nej, men jag kan inte...
Säg att de måste göra det.
Det sa jag när de intervjuades.
Att de fick räkna med övertid.
Nej, absolut. Men jag kan komma och...
Jag kan... Förlåt. Jag kan komma och prata med dem själv.
Du vet var allt finns.
Är det nåt mer du behöver?
Om du behöver sitta ostörd-
-sätt dig i mitt arbetsrum. Jag får aldrig chansen att sitta där.
Mamma?
Jag måste på möte.
Ja, ja...
-Vad fan håller du på med? -Min pappa har just dött.
Firman går dåligt, du är aldrig här...
-Jag är alltid här! -Det är rena mardrömmen!
-Jag ber dig bara ta lite ansvar! -Det gör jag.
Det är inte därför.
-Du tål henne inte. -Inte så högt!
Jag vet inte vad du pratar om.
Kom igen, vi gör det bästa av situationen.
Jag tror att jag tar en promenad. För att muntra upp mig.
Vi blir såna en dag.
Ingen vill ha oss.
Ingen vill ha dig i alla fall.
Det är inte helt sant.
Ursäkta. Förlåt att jag stör, men vet du var Benbow Road ligger?
Jag vet inte, jag bor inte här.
Ursäkta. Du vet inte var Benbow Road är?
-Vet du nåt i närheten av det? -Nej.
Gå in på puben och fråga.
Jag är helt vilse.
Jag är inte från London och vet inte...
Vet du vart hon skulle?
Lysande, Bobby. Jag ringer dig sen.
Åh, mamma...!
-Var har du varit? -Ingen aning.
Jag gick bort mig fullständigt.
-Jag var helt vilse. -Nu är du i säkerhet.
Jag tror att jag gillade det.
Att bara gå.
-Vad ska vi ta oss till med dig? -Jag vet inte, vännen.
Du kunde passa Jack ibland.
-Jag ska ut i kväll. -Stannar du inte hemma?
Inte om jag slipper.
Det är hopplöst att få barnvakt. Och när man får en är de svindyra.
Du kan sova i mitt rum. Jag lägger mig hos Jack sen.
Det var därför jag kom.
Fast jag hade inte tänkt göra det utan din pappa.
-Fryser du inte utan strumpbyxor? -Jag är inget barn.
Vem är kavaljeren?
-Hur vet du att det är en man? -Jag antar att det är en man.
Gillar du honom? Får jag träffa honom? Vad jobbar han med?
Tack så himla mycket.
-Mycket nöje nu. -Vi ses sen.
Hej då, Jack!
-Var snäll nu. -Jag lovar.
-Var är mamma? -Hej, älskling.
Hon kommer strax. Kom och lägg dig hos mig.
Kryp ner här hos mig. Duktig kille.
Kan du inte stanna här i natt? Snälla.
-Hon hotar att ta livet av sig! -Så bra, bra!
Du ligger väl inte med henne längre?
Ska du hem och knulla Carol nu?
-Självklart inte. -Darren, min pappa har dött.
-Min pappa har dött. -Jag vet.
-Jag älskar dig fortfarande. -Jag vet.
-Tycker du fortfarande om mig? -Självklart.
-Säg det då. -Klart jag gör.
Säg att du älskar mig.
Du kan inte säga det, va?
Dra åt helvete då!
Gå inte, Darren! Förlåt.
Det var inte meningen.
Vad har hon gjort med mig?
Låt henne vara, ditt jäkla kräk.
-Mamma. -Ja, jag är här.
Ge mig det där.
Tack.
Sov nu.
-Var är mamma? -Hej. Jag hämtar dig i dag.
Är det okej?
-Har du haft en jobbig dag? -Ja.
Det var jättejobbigt.
-Ska jag lägga i dem? -Ja, barnflickan kan skära dem.
Kan du berätta en saga?
-Darren berättar sagor för mig. -Gör han?
-Gillar du honom? -Ja.
Han berättade en saga en gång om ett monster-
-med stora snorkråkor hängande ur näsan.
Han hade morötter och lök och rostat bröd...
Han dinglade med maten framför svältande människor.
-Så hemskt! -Förlåt att jag är sen.
-Vad fint här är. -Hon har varit hos terapeuten.
-Är det så det heter? -Ja.
Skär den här.
-Terapeut? -Ja.
Kan du inte tala med din frisör som alla andra?
-Är det nåt fel på dig? -Ja, det är det.
Jag har inget...
Stäng av den jäkla teven, mamma.
Jag har velat säga det här till dig jättelänge.
Men det blir inte lätt.
För jag vill att det ska vara fritt och öppet och ärligt, så...
Vad är det?
-Du rörde mig knappt. -När?
Du berömde och uppmuntrade mig aldrig.
Jag tror inte att du trodde att jag kunde klara nåt.
Jag kände mig aldrig uppskattad.
Därför gör jag det med en gift man på golvet.
Vad säger du?
Det är inte sant.
Om jag haft fördelarna du hade...
Då hade jag sluppit den här röran.
Vilka fördelar hade jag?
Du hade ett jättefint hus och en jättesnäll man.
Ett trevligt litet jobb, mycket fritid, ungarna i skolan...
Om jag haft lika mycket fritid...
Vad gjorde du?
Du satt på arslet hela dagarna och glodde på dumburken!
Jag var olycklig.
Hela livet.
Jag har aldrig varit...stark.
Och det blev för mycket för mig.
-Vi glömmer dig en stund. -Va?
Jag då och det jag har kvar?
Du är frisk och intelligent.
-Jag vill ha honom för mig själv. -Vem? Hantverkaren?
Han är ohyfsad, outbildad och pank.
Det är det jag vill ha.
-Du kan få nån bättre än honom. -Jag älskar honom.
Det gör du inte, vännen.
-Varför inte? -Han bor inte med sin fru.
Han har ingen relation med henne. Han bor utanför huset i en bil.
-Himmel...! -Han kan inte flytta för sonen.
Han avgudar sin autistiska son och gör allt för honom.
Darren är snygg och underbar.
Men han går igenom så mycket för tillfället, det är rena kaoset.
Han har det jättejobbigt.
Du kanske kan prata med honom-
-och ta reda på vad han känner...för mig.
Snälla.
Ja du...jag ska försöka.
-Är det klart? -Va? Nej, inte än.
-Kom hit! -Jag är hungrig.
-Choklad! Tack! -Du fick den inte av mig. Okej?
Hej.
Jag har sett dig här, men vi har inte hälsat.
Det är jag som är Darren. Jag pratade med din man en stund.
-Jag beklagar verkligen. -Tack.
Jag måste hämta min son.
-Min fru är hos sin syster, så... -Är du gift?
Sen längre än jag kan minnas.
Inte för att jag minns nåt.
Vem är jag?
Vad håller du på med med Paula?
Hur kan du fråga det?
Vill du ha te?
Ja tack.
-Jobbar du åt andra? -Inte om jag kan slippa.
Jag jobbade i affär i många år. I skoaffärer.
Är det sant? Ja, alla behöver skor.
Två tre par åtminstone. Inte många människor som inte bär skor.
Vad mer måste människor ha, förutom skor?
Om man kom på det så kunde man bli väldigt rik.
-Vad tror du? -Inte vet jag... Kärlek.
Det är därför jag inte är rik.
-Jag vill visa de här för dig. -Är det Toots?
Är det han?
Det är jätteroligt. Jätteroligt...
Åh, lilla vännen...
Jag hittade nåt i min pappas gamla jacka häromdan.
En shoppinglista som mamma hade skrivit till honom. Ärenden och så.
Plötsligt blev det-
-det mest värdefulla jag nånsin hade hållit i.
Jag tänker på det för jämnan nu.
På vad som finns kvar när vi är döda.
Jag kan inte åka hem.
Jag vet inte vad jag håller på med.
-Jag är rädd. -Är du?
Man föreställer sig att folk skulle bli mindre rädda ju äldre de blir.
-Att de kunde hantera saker bättre. -Nej...
Jo, kanske. Jo, det blir de.
Nåt att se fram emot.
"Det brynigt var och slidig måv på vägar'n myntert gyrade."
"Slank var varenda borogåv, och villa grunen hyrade."
"För Jabberwock, tag dig i akt."
"För bett som dödar, klo så vass."
"Fly Jubjub-fågeln, var på vakt mot Bandersgripens lömska tass."
Bandersgripen!
-Hejsan! -Vilken lycklig familj.
Visst deklamerar han vackert?
Kul att pratas vid. Vi ses.
-Har han varit snäll? -Jättesnäll.
-Du har inte haft tråkigt? -Inte alls.
Jag fick stanna kvar en stund.
Vi har en olydig pojke på skolan vars mamma jag pratade med.
Andra människor gör sånt här. Det är möjligt.
Jag måste gå, annars mördar hon mig.
Jag blir så otålig att jag kunde mörda dig.
Varför är han så fantastisk?
-Du är en sån snobb! -Nej då.
Jo, du är så snobbig att du inte ser nåt gott i folk.
Bara för att han gör lite byggjobb.
Han är intelligent och duktig.
Han är konstnärlig och snäll. En väldigt, väldigt rar man.
Och han är väldigt, väldigt svag också.
Jag skriver inte mer på det i kväll. Jag kan inte koncentrera mig på det.
Om två tre år hoppas jag kunna försörja oss ordentligt.
Sen ska jag ha barn med honom innan det är för sent.
-Vill han det också? -Ja, det vill han.
Paula?
Jag ville säga...
Om du inte har kommit nånvart med skrivandet än eller med...
Varför kan du inte tro på mig för en gångs skull?
Säg nåt positivt som omväxling.
-Trösta mig lite. -Var inte så hård mot mig.
Jag är hård. Jag känner mig hård.
-Och jag tror att du har rätt. -Tror du att jag har rätt?
Därför är jag så arg.
Glöm det jag sa.
Jag ska göra slut med svinet och frigöra mig.
Du får inte ha falska förhoppningar.
Jag har funderat på att göra slut ända sen jag träffade honom.
Jag gör det i morgon. Varför inte?
Jag kommer antagligen att lida.
Sen slipper jag hela jävla mardrömmen.
Jag blir fri. Ja!
Jaha...
-Är du klar? -Ja tack.
Men jag tar en croissant till en vän, tror jag.
-Hej, mamma. -Gud, vad du skrämde mig.
-Jag skulle bara lyssna på musik. -Varför inte?
-Stanna. Vi har knappt fått prata. -Du har inte gjort annat.
Vi ses!
Darren?
Darren? Här ska du få.
Tycker du att min dotter har talang?
-Jag älskar hennes röst när hon läser. -Så du tror på henne?
Jag önskar henne lycka till med vad hon än vill göra.
Men det är inte nödvändigtvis på det viset hon ska leva?
Jag vet inte. Vem kan svara på hur andra ska leva sitt liv?
Jag tänkte i går-
-att jag nu bara vill göra intressanta saker.
Saker jag älskar.
Tack ska du ha.
Jag måste jobba. Annars tror Helen att jag slappar.
-Ja, hon är väldigt... -Det är hon.
Väldigt, väldigt.
-Hon är bara avundsjuk på dig. -Mig?
Hon är avundsjuk på alla.
-Hur hanterar du henne? -Säger att hon liknar Jean Shrimpton.
Varje dag?
Det lugnar de flesta kvinnor.
Ja, det kan jag tänka mig.
Förlåt?
Jag sa: "Gode Gud, låt oss få leva innan vi dör."
Vi kan väl äta lunch?
-Ska vi det? -Ja.
Visst är det vackert?
Jag tänker mig aldrig London så här.
-Drick upp nu. -Lugn.
Jag har en sak att visa dig.
-Du kommer att gilla det. -Det är en dubbel.
Minst en dubbel, en trippell.
Det går rätt ner i knäna på mig!
Kom igen!
Jag tror inte att du verkligen vill vara ihop med min dotter.
Och du knäcker henne när du inte är ärlig.
Vill du ha henne, säg det till mig. Så kan jag lugna henne.
Men jag är ju ihop med henne.
Här är det.
-Förlåt, jag glömde... -Nej, det är ingen fara. Inte alls.
-Är du säker? -Ja.
Vad fint här är.
Här.
Det är Hogarths.
-Hans hus ligger bara runt hörnet. -Himmel!
Men han är nog inte hemma.
Kan du inte läsa dikten?
"Farväl"...
..."mänsklighetens store målare"....
..."som nådde upp till den ädlaste av konster."
"Vars sedelärande bilder förtrollar tanken"-
-"och genom ögat rättar till hjärtat."
"Om genialitet... rör upp dig, läsare, stå då kvar."
"Om naturen rör dig, fäll en tår."
"Om ingetdera griper dig, vänd om."
"För Hogarths ärade stoft vilar här."
Kors... Jag visste inte att det var här.
Jag måste teckna det en dag.
-Här. -Va?
-Teckna det nu. -Var inte dum.
-Teckna det nu! -Jag måste handla.
Strunta i att handla.
-Jag trivs jättebra med dig. -Bra.
Gick det bra? Jag håller dig.
Jag är inte van att dricka på lunchen.
Gud, förlåt mig.
Jag vet inte vad som hände med mig.
-Jag tror att du snavade. -Jag måste gå.
Hej då.
-Hej. -Mycket 60-tal.
Jag tvättade blöjor då. För hand.
-Jag tar med dig ut i kväll. -Bra.
Det är min skrivargrupp. Minns du?
Om du inte ska ut med nån karl.
Ja, det vore ju nåt.
Jag har nån som jag tänkt mig åt dig i min skrivargrupp.
-Åh nej! -Vänta och se.
Jag tror att du kommer att tycka att gruppen är intressant.
-Jag träffade Darren nyss. -Jaså?
-Sa du det till honom? -Vad då?
-Att du lämnar honom. -Nej.
Jag tänkte hela tiden att han hade nån annan i tankarna.
Den jäkeln gillar tjejer för mycket.
"Jag vaknar tidigt. Jag älskar tidiga morgnar. När mitt kaffe bryggs"-
-"kommer fåglarna till gården och äter."
"Och med tofflorna på mig kollar jag varenda blomma."
"När kaffet är klart läser jag dikter."
"Jag gör det varje dag och försöker lära mig det."
"Vid det här laget är jag klar att skriva och sätter mig."
"Jag använder Paulas fria metod."
"Jag har henne i åtanke"...
Som lärare, alltså.
"Och jag sätter allt på pränt, och de kommer tillbaka till mig:"
"Mamma, pappa, bror."
"Mina kusiner. Och jag tänker: Det här har varit ett liv."
"Och jag kan ge det värde, finna nya fröjder i det"-
-"genom att göra det till litteratur."
"Och sen läser jag det jag har skrivit"...
Tack, Bruce. Det var jättebra. Det tror jag att alla tycker.
Ska vi inte utgå från det om familjen-
-och försöka göra en skiss av tidig barndom, kanske?
Verkligen loda bland era känslominnen från barndomen.
Teckna en mycket detaljerad och exakt bild.
Som vanligt har vi pennor och papper ni kan använda överallt.
Så gå och hitta ett lugnt hörn och fundera på uppgiften.
Så går jag runt och pratar med er under tiden.
-Du behöver inte göra det. -Jo då, nu när jag är här.
Du kan använda det där borta. Se vad som slår dig.
Det ser jättebra ut.
Ett 30 år gammalt minne.
En katastrof, va?
-Du borde läsa upp det sen. -Jo, gör det.
-Nej. -Jo.
-Tycker du? -Ja.
"Jag hade äntligen fått barnen i säng. Det var en ständig kamp."
"Jag hatade dem framåt kvällen och trodde att jag var den enda"...
..."föräldern som kände så."
"De skrek där uppe och kastade ut saker från sina sängar."
"Jag tog på kappan"-
-"och stängde ytterdörren bakom mig."
"Jag gick ut och gick över fälten"-
-"i flera kilometer, som jag gör nu."
"Eller så gick jag till en pub där ingen kände mig."
"Jag såg till att komma hem före min man."
"Men de hade äntligen somnat."
"Jag ville ta livet av mig på grund av skulden jag kände."
"Jag har fortfarande inte hämtat mig från skriken."
"Vad är det med skriken?"
-Är det det första du har skrivit? -Ja.
-Mycket gripande. -Tack.
May?
Jag heter Bruce, förresten. Hej.
Vill du följa med oss ut en kväll?
Max och Hillary. Jag gillade det du hade skrivit.
Det var... Det var modigt!
Tack. Det är lite sent för mig. Jag blir så trött. Tack ändå.
Det var kul.
Kan du inte gå ut med Bruce?
-Jag ska, men inte i kväll. -Bra, bra.
-Men det var kul. -Det vore trevligt.
Hej.
Jag har handlat hela förmiddagen.
Hoppas det inte gör nåt...
...men jag köpte en present till dig.
Vad snällt.
Vad snäll du är.
Tycker du om den?
Den är jättefin.
-Jag känner mig så... -Vad då?
-Vad känner du dig? -Så överväldigad.
Och okunnig.
-För att jag inte vet nåt. -Men du vill veta.
-Sitt stilla! -Jag hinner inte sitta stilla.
Det var år och dar sen jag gjorde det här. Jag älskar det.
Jag är inte bra på det, men jag bryr mig inte.
Om du bad mig beskriva mitt liv och vad jag har gjort-
-som du gjorde i går, hade jag fått säga: "Inget särskilt."
Jag var inte närvarande.
Jag var alltid för orolig för allt för att leva som man ska.
Jag var en usel hemmafru.
Men det var det kvinnor gjorde då. Vi var inte som Helen och Paula.
Och jag bara fann mig i det.
Tills...
Tills vad?
Tills för några minuter sen faktiskt.
Vi ser ut att ha fått en rebell på halsen.
För några år sen-
-var det en intelligent man som bodde i närheten av oss, en antikhandlare.
Och han blev förtjust i mig.
Och två gånger tog han mig till sin säng.
-Tyckte du om det? -O ja.
Jag planerade att rymma med honom.
Jag skulle gå till min man och förklara.
Jag trä ffade honom aldrig mer.
Jag kunde inte göra nån ledsen.
Åh, Darren. Cigaretten gjorde mig helt trång i bröstet.
Jag kan inte andas.
Vad hade hänt om du andades?
Då hade jag sagt:
Hade det... hade det varit för mycket besvär...
Hade du haft nåt emot...
Gästrummet är...
Vill du följa med till gästrummet med mig?
Vill du det?
Vad ser du?
En o formlig gammal klump?
Gud, jag kan inte...
Kan jag göra nåt för dig?
Jag känner mig så...
Förlåt. Jag borde ha gjort det här förut.
Vill du ta på mig?
Du får ta på mig.
Tar du på mig?
Om jag får.
Jag trodde att ingen nånsin skulle röra mig igen.
Förutom begravningsentreprenören.
Åh, Gud...!
Varm...
Jag är så varm.
Jag tror att jag brinner upp.
And I'm floating in a most peculiar way
And the stars look very different today
-Hej. -Hejsan!
-Jag bara städar. -Bra att du har piggnat till.
-Kan jag ta ner persiennerna? -Om du känner för det, visst.
Jag hörde en låt hos Bobby i dag.
Here I am sitting in a tin can Far above the world
-Planet Earth is blue... -Mår du bra?
-Nej! -Lugn, mamma.
-Är det för att du saknar pappa? -Nej, jag bara gillar låten.
Jag trodde inte du var Space Oddity-typen.
Låten heter det.
-Vi måste duka för en till i dag. -Varför?
Vad har han sagt? Du vet vem jag menar.
-Men du har väl lämnat honom? -Varför frågar du alltid det?
Du tjatar som en jäkla papegoja.
När tiden är mogen gör jag det.
Jag fick inte chansen att ta upp det.
-Ni åt lunch. -Ja, det gjorde vi.
Han bjöd ut dig. Han sa det.
-Gjorde han? -Ja. Och?
Jag kunde inte bara ta upp det. Det kommer att ta tid.
Det är tidskrävande.
Hela mitt jäkla liv beror på det.
Jag vet inte. Med karlar måste man lirka, förhandla.
De är som rädda fåglar. Säger man "bu" flyger de iväg.
-Och du är expert nu? -Jag vet lite.
Om du vet lite kan du väl göra nåt!
-Du behöver inte leta fel i mig. -Och det ska komma från dig!
Hej!
-Hejsan, cowboy. -Hej, cowgirl.
Hej, May.
Hej.
-Är du hungrig? -Ja.
-Inget vin? -Inga pengar.
-Det är ingen ursäkt. -Det är min enda.
Alla har väl sin historia.
Alla vill eller måste få ha sitt ord med i laget. Det vill jag.
Annars blir man tokig.
Det är självförverkligande och terapi jag lever för nu.
Om jag kunde kombinera det med lärarjobbet...
Jag vet inte. Jag kanske... kan skriva nån slags lärobok.
För lärare, typ en handledning om barn med problem.
Och det är nåt jag verkligen skulle kunna göra nytta med.
-Är allt bra? -Ja då.
-Det är bra. -Är det?
Det är bästa du har skrivit.
-Allvar? -Ja.
Du borde läsa det för gruppen. De kommer nog att gilla det.
Gud, vad glad jag blir! Tack.
-Sängdags, va, mamma? -Va?
Just det. Förlåt.
-Jag tror faktiskt att jag går ut. -Nu?
Det är ingen fara. Jag är inte rädd längre.
-Vart ska hon? -Vet inte. Hon går mig på nerverna.
-Kan du läsa det jag skrev igen? -Igen?
Jag behöver få höra dig läsa det en andra gång.
-Kommer du i morgon? -Ja. Ring mig hos Bobby.
Älskar dig!
-Hej, vännen. -Hejsan.
Det muntrade upp mig.
-Hej, May. -Hej.
-Vad ska vi äta till lunch? -Jag vill inte ha lunch.
Ta med mig upp.
Herregud...!
Jag har aldrig gjort det här förut.
-Är det skönt? -Ja...
-Upp med dig. -Va?
-Upp med dig. -Jag orkar inte en gång till.
Jag är helt slut.
-Vad är det? -Ingen aning.
-Jag hittade dem i Helens skåp. -Tar du vad som helst?
-Varför? -Jag vet inte.
Jag älskar såna här eftermiddagar.
Friden.
Min grabb Nicky...
Han är den vackraste, snällaste-
-tokigaste...
Och du pratar om Paula och...
Jag bara improviserar efterhand. Jag vet inte.
-Vad vill du ha, älskling? Säg det. -Jag vet inte.
Sex månaders semester.
För att tänka igenom allt och läka kropp och själ.
-Varför kan du inte ta det då? -Jag har inte råd.
Jag jobbar alltid, men sparar inget.
Det finns pubar jag inte kan gå på, för där finns det-
-biffiga typer som letar efter mig.
Jag betalar för dig. Resa och uppehälle.
-Varför skulle du göra det? -För att jag vill.
Vi kan resa tillsammans.
Vilken idiotisk idé.
Nej, det är det inte.
Får du inte dåligt samvete av allt det här?
Nej.
Nej, jag skiter i vad folk tycker.
Jag slutar alltid i skiten ändå.
Jag har inte upplevt nog med skit.
Min man ville att jag skulle vara hemma och passa upp honom.
Han avskydde att jag hade vänner, så jag hade inga.
Gjorde du alltid som han sa?
Det var enklare. Vi hade ingen feminism då.
Vissa män gillar nog deprimerade kvinnor.
Va?
Det passar vissa män att deras kvinna är olycklig. Bobby är sån.
Menar du att de håller dem olyckliga?
Det har jag aldrig tänkt på.
Jag talade med Paula i morse. Hon sa att du har en beundrare.
Ja, tanten är plötsligt efterfrågad.
Hade du haft nåt emot det?
Du kommer inte att gilla nån mer än mig.
-Varför inte? -Du vet varför.
Men vi får väl se, va?
Din gamla slyna!
Jag har aldrig kallats det förut.
-Menade du det du sa förut? -Ja.
Hejsan.
Hej!
-Jäklar... -Drick lite öl med oss.
Nej tack. Vi skulle prata om mamma.
-Jag vill reda ut det i dag. -Ja, ja.
Spara lite till mig.
-Vad har han sagt? -Han jobbar i alla fall fortare nu.
-Om mig, inte om det jävla golvet! -Jag är ingen jävla mellanhand.
Hur ska jag visa huset för köpare med orangeriet halvfärdigt-
-och han med arslet hängande ur brallorna?
Ska du redan sälja? Du är inte klok!
-Jag har inget val. -Varför inte?
Den jävla tröjaffären kostar mig alla mina pengar.
Och hon skulle tvunget öppna den-
-i exakt värsta tänkbara ögonblick för mig.
-Jag trodde att du var tät. -Det trodde jag med.
Ingen verkar vilja ha det jag har att erbjuda för tillfället.
-Stackars lillbrorsan. -Är du inte nöjd?
-Du har alltid avundats mig. -Dumheter.
Nej, det är sant.
Det är skitsnack och det vet du.
-Har du tittat på de här? -Nej.
-Hon ligger med honom. -Vem?
Morsan. Mamma.
-May... -Var inte löjlig.
Titta på dem!
Titta! Herregud, det är fruktansvärt.
Herrejesus!
Det känns som om jag nyss hade ätit skitstark curry.
-Fyfan, den gamla haggan. -Det är äckligt.
Nej, det är fantasier. Hon hade aldrig gjort det här.
Hade hon det?
Om det är sant så är din kille mer jävla störd än jag trodde.
Hör på mig. Hör på mig! Om hon har varit dum-
-såra henne inte. Okej?
Såra henne? Såra henne?
Din jävla idiot!
-Då sticker jag. -Okej.
-Är allt bra? -Ja.
-Vad är det? -Ingenting.
-Ska du med till puben på en öl? -Nej, jag hinner inte.
Då ses vi.
Mamma, jag...
Ja?
Vad är det?
Nej, det var inget.
Vad är det?
Åh, Paula...
Vad är det?
Du vore dum om du hela livet fortsatte köra huvudet i väggen.
Öppna ögonen och se vad mer som finns där ute.
Kan vi inte alla gå ut nån gång?
-Vilka? -Du, jag - Bruce och Darren.
-Nej, jag tror inte det. -Vad gör du i morgon?
-Det här var härligt. -Ja, verkligen.
-Ät nåt, Darren. -Jag är inte hungrig.
-Tycker du inte han ska äta, mamma? -Han är en stor pojke.
När är du klar med mitt arbetsrum?
När jag är klar med orangeriet.
-De ska ju sälja. -Va?
-Visste du inte att de ska sälja? -Inte utan att säga till mig först.
Människor gör mycket utan att säga till varandra.
-Darren och jag ska flytta ihop. -Så trevligt.
Vad är det, Darren?
Varför skulle han göra det? Varför i helvete skulle han göra det?
-Är allt bra med honom? -Ja då.
Ska du inte följa med hem och se min samling förstautgåvor?
Det låter som en bra idé. Gör det. Så ses vi sen.
Kan vi inte gå på en pub?
Vill du ha nåt att dricka? Jag har bilen.
Jag ställde den vid kyrkan.
-Jag vet vad du försöker göra. -Kom igen, mamma, nu har vi kul!
Jag tycker om dig.
Titta, Darren!
-Mamma är igång. -Nu tar vi en jävla öl!
När min fru dog började jag samla på Penguin.
Och gamla böcker. Jag har några från 1600-talet.
Jag samlar på porslin också. Har du hört talas om Clarice Clift?
-Ja, jag har hört talas om henne. -Vad roligt.
20- och 30-tals-porslin är väldigt geometriskt.
Jag tycker inte så bra om de geometriska.
Vissa är som böljande landskap.
Naiva. Som björnen Rupert.
Jag är hemskt ledsen. Kan du ta mitt glas?
Ursäkta.
Nej.
Det är ingen fara.
Var är Paula?
De vill inte ha oss gamlingar i närheten.
Det är konstigt.
Jag känner världen strömma förbi mig.
Hur obegripligt det än verkar för oss i vår ålder.
Jag känner mig utanför.
Jag känner mig dum.
Tack.
Men hon läser det jag skriver. Varenda ord av det.
Hon har gett mig nåt menings fullt att göra.
Hon är en inspirerande lärare.
-Du måste vara jättestolt över henne. -Ja...
Ja.
Är du trött, May?
Det har hänt så mycket.
Och det finns så mycket att oroa sig för.
Men jag kan inte åka hem.
Jag är inte redo för ålderdomen.
Jag vet inte vad jag vill göra.
Det vet jag.
Nej, inte i mig!
Snälla! Ligg bara stilla.
Det är så skönt!
Paula...
Paula, släpp in mig!
Paula, lås upp.
-Jag trodde inte du skulle komma. -Var skulle jag då vara?
Jag trodde du var kåt på Bruce.
-Säg inte så till mig, dotter. -Påstår du att ni inte gjorde det?
Jag vet att ni gjorde det.
Snälla, släpp in mig. Snälla du.
Snälla.
Mamma, jag lydde ditt råd. Jag gav Darren en tids frist.
Han ska lämna sin fru och flytta in här hos mig.
-Jaha. -Han sa ja.
-Sa han ja? -Ja, han sa ja.
Han flyttar in hos mig.
Han säger det till henne, för han är livrädd att jag ska göra det.
I morgon när han kommer med sakerna i patetiska plastpåsar måste du ut.
Vi kommer att vistas inne mycket. Du vet, "vistas inne mycket".
Jag ska röja ut det här stället.
Mamma!
Vad är det?
Älskar du mig?
Klart jag älskar dig.
Du är min dotter.
Då är du väl jätteglad för det med Darren och mig?
Vad är det här?
Mitt författarskap. Flera års arbete.
-Vad gör du? -Allt ska bort.
-Det blev en fin brasa, va? -Varför?
Du sa åt mig att inte ödsla tid.
Det gjorde jag inte alls. Det sa jag inte.
-Du sa att jag inte kan skriva. -Nej, det sa jag inte alls.
Jag sa inte åt dig att bränna allt.
Du sa att jag inte skulle försöka. Alla de här är pjäser.
Snälla, sluta. Gör det inte.
Paula, gör det inte.
Du sa att jag kunde hitta en bättre man-
-om jag förändrades. Allt skulle bli bättre.
Jag skulle bli en bättre mamma, bättre på att laga mat!
Du bad mig sluta vara mig själv.
Det vore bättre om jag var nån annan.
-Jag tycker att du ska åka hem. -Jag ska till stan.
Nej, jag menar tillbaka till ditt hus.
För att bo där.
Jag kan ordna en psykolog åt dig, om du vill.
Är det vad folk gör-
-i stället för att intressera sig för sina anhöriga?
Det du gör...
Du är mer än vuxen-
-och det angår inte mig. Men gör inte Paula ledsen.
Hon kan vara ömtålig, det vet du.
Och Darren...
Han är lätt att distrahera. Han är rätt konstig, mamma.
Vet han att du säljer huset?
Och orangeriet han precis har gjort.
Vi har inte hunnit prata om det.
Se till dig själv, Bobby. Dig och Helen.
Hur blev du så kall?
Hur blev du så het?
Den jävla typen i kiosken har gjort det igen! Det är fan inte sant!
Vad fan gör du?
Om det här inte är klart när det skulle vara klart, får du sparken!
Vad fan flinar du åt?
Din jävla sopa! Ut!
Ut, båda två. Dra åt helvete!
Bandersgripen!
Fyfan!
Vad sägs om lite rajtantajtan, morsan?
-Kalla mig inte det. -Kom igen, det är ingen annan här.
Kan du inte bara suga den?
Var öm med mig.
Jag är alltid öm med dig, min sköna.
Jag älskar det när du är en slynig gammal kärring.
Du har en så härlig våt mun.
Måla läpparna och låt mig få trycka in kuken i den.
Älskling, jag gör vad som helst. Men, snälla du, prata med mig.
Prata, prata, prata...
Vi ska prata.
-Har du verkligen pengarna? -Ja, älskling.
Det vet du att jag har.
-Ge mig dem då. -Jag är glad att du har bråttom.
När säger du det till din fru? I kväll? Att du ska resa bort.
Säger vad?
Darren? Vad är det? Vad skrattar du åt?
Vet du...pengarna, jag bara...
Hur mycket har du?
Hur mycket har du? Hur mycket?
Hur mycket har du stoppat ner i trosorna?
-Du får en biljett. -En vad då?
Du får en biljett.
Du kan inte sälja tillbaka den. Du kliver på planet med mig.
På planet med dig? Ett jävla plan?
Jag kan inte kliva på nåt plan.
Jag kan inte ens kliva på en bussjävel, aldrig på ett plan!
-Vet du inte det? -Hur ska vi annars komma dit?
En biljett! För helvete! Herrejesus!
Varför har alla pengar utom jag? Herrejävlar!
Tänker du verkligen svika mig-
-efter allt du har sagt?
Försöker du medvetet såra mig?
Vad har jag gjort som gjorde dig så arg?
-Håll om mig. -Dra åt helvete, Paula!
-Vet du inte ens vem jag är? -Jag skiter i vem du är, kvinna!
Jag är less på alla jävla kvinnor som tafsar på mig och river i mig.
Varför gör ingen nåt för mig för en gångs skull?
Vad är jag? Nån jävla hora som lyssnar på er-
-och knullar er och får er att må bra?
Och den här jävla saken! Helt jävla fantastisk!
Ditt svin till jävla son...
Fyfan för den jäveln!
Den jävla fittan!
Du får honom.
Jag kan inte säga att jag tycker om dig nåt vidare.
Du har aldrig gjort mer än minsta möjliga för mig.
Jag har förlorat allt på sistone.
Förlåt.
Pappa.
-Älskare. -Sluta.
Mamma.
Men jag lever fanimej.
Och det finns saker jag vill veta.
Vad är jag bra på?
Finns det nåt jag är bra på?
Vad vill jag göra?
Vad tycker jag om?
Jag ska ta reda på det.
Paula...
Finns det nåt jag kan göra?
Äntligen!
Gud...
Ja. Jag har faktiskt funderat på det i några dar.
Jag tror...
...att jag skulle vilja slå till dig.
-Förstår du det? -Ja.
Nu?
Ställ dig upp.
Är du beredd?
-Den är ett år gammal. -Jättefin.
Det ser kanske inte så ut, men det är nästan klart.
-Det ökar värdet avsevärt. -Hoppas det efter avbrottet.
Hej.
Gud... Vad har du gjort?
-Vad är det som har hänt? -Det är okej, inte så farligt.
Vi bråkade.
Och jag fattade vinken.
Jag åker...hem.
Okej.
Åh, mamma...
-Jag kör dig till stationen. -Nej tack.
Jag tar tunnelbanan.
Du kan inte fjanta runt resten av livet så här-
-och gå från knull till knull.
Du behöver hjälp
Titta, mormor! Jag har ny frisyr! Åker du?
-Vi ses en annan dag. -Hej då!
Åh...hej då.
Hej då, mamma.
Kom snart tillbaka.
Pappa!